Mine damer og herrer, det er obersten. Velkommen til P3X-989,
hvor der er en dejlig... stuetemperatur.
Spred jer.
Lyset er tændt, men der er ingen hjemme.
Teknologien er mere avanceret end på de fleste planeter, vi bor på.
Nok endnu mere avanceret end Jorden.
- Hvor meget mere? - Den føles ligesom ældre.
Jeg ved, hvordan det føles.
Det har kendt bedre dage.
Det stammer vist ikke fra goa'ulderne.
- Teal'c, har du set noget lignende? - Det har jeg ikke.
En computer.
Det lyder ildevarslende. Tilbage.
- Hvad i alv...? - Oberst?
Carter?
Hvordan fik vi dog det tøj på?
Det ved jeg ikke.
Velkommen til PX3-989.
Senderen er væk.
Daniel?
Teal'c. Er du okay?
- Jeg har det godt. - Ja, jeg har det fint.
Bedre end fint faktisk, når man tænker på, at vi lige var...
Com-traya!
- Daniel? - Det er vist en hilsen.
Ja. Det er det.
Nå, men så...
Com-traya. Vi er udforskere fra et sted, der hedder Jorden.
Jeg hedder Daniel. Goddag.
Det er jeres skik, ikke?
Goddag.
- Er du lederen? - Nej. Det er...
Jeg. Oberst Jack O'Neill. Kum Ba Yah.
- Com-traya. - Ja, ja.
- Hvorfor angreb du os? - Angreb?
Ja, naturligvis. Sådan tager det sig nok ud fra jeres synsvinkel.
Ja. Det gjorde jeg.
- Hvorfor? - Det kunne ikke undgås.
Gør det ondt nogen steder?
Eftervirkninger? Nogle gange skal hjertet genstartes.
Nej. Jeg tror, vi har det fint.
Com-traya!
I er sådan nogle flotte eksemplarer.
Især dig. En kvinde.
- Oberst? - Rolig, kaptajn.
Vi havde nogle ting, da vi kom - våben.
Dem. Ja. De er meget farlige.
Meget. Må vi få dem tilbage?
Og vores uniformer?
Beklager, men de er væk. Det her er bedre, ikke?
Nej.
Jeg hedder Harlan.
Jeg er den sidste overlevende på Altair.
Hvabehar? Den sidste overl...?
- Er du den eneste på planeten? - Ja.
Og jeres våben er herovre.
Vi er i sektion tre. Der har allerede været problemer.
- Hvad slags? - Mekaniske fejl.
Det er svært at vedligeholde anlægget alene.
Kan man komme udenfor her?
- Udenfor er oppe. Vi er under. - Under overfladen?
Ja. Vi kan ikke overleve på overfladen.
Bestråling. Rigtig skidt.
Denne vej til sektion fire.
Hvad skete der med din civilisation?
I må da være startet på overfladen og så flyttet nedenunder?
Ja. For længe siden.
Vi kan godt lide andre verdner. Vi vil gerne høre, hvad der er deroppe.
- Hver ting til sin tid. - Vi har masser af tid.
Ja, I har. I forstår. Com-traya!
Hvad betyder det? "Com-traya"? Er det som "aloha"?
Hvor længe har du været alene?
Lad mig se.
Wallace var den sidste. Jeg savner ham.
Men I minder mig alle en smule om Wallace.
Bortset fra dig altså. Du er kvinde.
Og du er... hvad du nu end er.
Hubald. Han skabte alt dette.
Men han døde tidligt. For tidligt. Med mange hemmeligheder. For længe siden.
Hvor længe?
Præcist? 99.207.000 af jeres timer.
Det er 1 1.000 år.
Hvordan vidste du det?
Stemmer det?
- Ja. - Vent. Hvordan vidste du det?
Se? Alt er bedre, selv jeres hjerner. I er meget, meget bedre.
- Bedre end hvad? - Mærker I det ikke? Er I ikke stærkere?
- Klogere? - Han har ret. Jeg har det alle tiders.
Selvfølgelig. For jeg har givet jer en stor gave.
- Jeg har gjort jer alle bedre. - Hvordan bedre?
Jeg har ikke gjort jer fortræd. Jeg har gjort jer bedre.
Okay. Hør godt efter.
Jeg spørger dig én gang til - helt ligetil.
Hvordan bedre?
Vi er smuttet. Vi er gledet.
Ring hjem.
Vent.
I må ikke rejse. Jeg må heller ikke. Det er farligt.
Hvad er ikke sikkert? Sig det.
Hver ting til sin tid. I skal vide meget først.
I kommer tilbage. Det gør l.
I kan ikke efterlade mig her helt...
alene.
Du milde.
- Hvordan har du det? - Jeg har aldrig haft det bedre.
- Jeg er faktisk lidt urolig. - Det gør også mig lidt urolig.
Hør.
Jeg kan ikke høre noget.
Er det bedre? At jeg er død?
For at få hoved og hale på det må jeg have en blodprøve.
Du gode. Hvad i alverden er det? Få det ud af mig.
Jeg skal have dem alle røntgenfotograferet.
- Hvad gjorde han ved os? - Det ved jeg ikke. Lad os bevare roen.
Jeg har ingen goa'uld længere.
Oberst, hvad fanden laver du?
Du godeste.
- Alarm. Vagter til infirmeriet. - Vagter? Dr. Fraiser, det er os.
Du skal ikke komme nærmere.
Tilbage. Det er en mindre misforståelse. Det er en ordre.
Ignorer den ordre.
- General, det er ikke oberst O'Neill. - For pokker. General, det er jo mig.
Ligner det måske menneskeblod?
Jeg tror, de er bedragere.
Han - eller hvad det nu er - har intet hjerteslag.
- Tag dem til arresten. Bevogt den. - General Hammond.
- Jeg ved ikke, hvad den nar gjorde. - Følg instruktionerne...
- Din kone døde af kræft. -...så sker der intet.
Dine børnebørn er Tessa og Kayla.
Yder I modstand, slår vi jer ihjel. Er det forstået?
Forstået.
Helt sikkert.
De lyder som og ligner vores folk.
- De tror da, at de er SG-1. - Det kan være endnu et goa'uld-kneb.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro.
Han havde ret i det med navnene på mine børnebørn.
Hvem andre end Jack O'Neill ved det?
Med vores baggrund med goa'ulderne kan det være farligt at beholde dem her.
Det skal jeg huske på.
Utroligt. Det ligner mine. Det føles som mine. Det er mine.
Jeg føler mig ikke anderledes. Tværtimod har jeg det bedre.
- Det var det, Harlan sagde. - Hvorfor sagde han det ikke bare?
- Han frygtede, vi ville gøre ham noget. - Hurtigt opfattende, lille gnom.
Vi kan altså ikke bebrejde generalen, at han har spærret os inde.
Jeg ved, hvem jeg er.
Det gør jeg også. Jeg føler mig fuldt ud som Sam Carter.
Men beviserne... Harlan må have overført vores bevidsthed
- til disse kroppe. - Kroppe?
Så du indersiden af den her arm?
Vi er maskiner.
Teal'c, er du okay?
Hvorfor?
Fordi du for eksempel har mistet din goa'uld.
- Jeg kan stadig mærke den. - Kan du?
Det må være ligesom fantomsmerter, når man mister en arm eller et ben.
Helt ærligt!
Godt, at I er så fascinerede, men nu må vi se realiteterne i øjnene.
Vi er taget til fange af vores egne folk.
- De kan ikke holde os her for evigt... - Hvorfor ikke?
Hvad tror du, der vil ske?
Tror du virkelig, efterretningsvæsenet lader os fortsætte i SG-1 sådan her?
- Vi har da stadig rettigheder. - Hvilke?
Uanset hvad han har gjort ved os, er vi da...
Mennesker? Var det det, du ville sige?
Harlan sagde, vi ville komme igen.
Nu ved vi hvorfor.
Oberst O'Neill... Hvem du end er.
Jeg har besluttet at sende SG-5 til PX3-989 for at se, om de kan kaste lys over sagen.
- Det er en fejl. - Hvorfor?
- Harlan gør det samme ved dem. - Harlan?
Den indfødte, vi mødte på den anden side.
Vi tror, at han overførte vores bevidsthed til disse kunstige kroppe.
- Hvorfor gjorde han det? - Han troede, han gjorde os en tjeneste.
Han tror, det her er "bedre".
Jeg tænkte ikke på det dengang, men han må også være kunstig.
Nå, derfor kan han være 1 1.000 år gammel.
- Hvad? - General.
Jeg tror, det er vigtigt, vi tager tilbage...
- Hent dr. Fraiser! - Javel!
General, vi må tilbage.
- Vi sender et hold inden for en time. - Nej. Du må ikke risikere mere.
Åbn portalen.
Min styrke vender tilbage.
- Vi løb tør for energi. - Hvad?
Er kroppene maskiner, skal de have energi. Det er her.
Com-traya!
Det er her, I hører til.
I kan kun opholde jer her.
Din skiderik!
I havde nær ventet for længe. Jeg var urolig. Er det bedre?
- Bedre? Hvad har du gjort ved os? - Du er vred.
Ja. Giv mig bare en god grund til, hvorfor jeg ikke skulle tæske dig.
Kun han kan putte vores bevidsthed tilbage i kroppen.
Nej. Det kan jeg ikke.
Det ser I snart. Jeres bevidsthed er overført til det syntetiske.
- Før os så tilbage, nu! - Det kan jeg ikke. Det er permanent.
Det vil jeg ikke høre.
Du beskadiger mig.
Undskyld, men jeg kan ikke, hvad I beder om.
Jeres kroppe er borte. Det er en del af processen.
Det her er, hvad I er nu.
Vent og se. Det er bedre.
Denne vej. Rundt om hjørnet.
Bare et par trin til, så er I hjemme igen.
I burde hvile jer. Jeres indre systemer er ikke helt genopladede endnu,
og de blev drænet alt for meget.
Alarm. Kølervæske-lækage i sekundære spole, sektion to.
Kræver omgående reparation.
To'eren. Kan I se, jeg har brug for jer?
Det kræver mere end en mand at passe det.
Der er så meget at se til.
Vent og se. I har det snart meget bedre.
Det tager ingen tid.
Han sagde, vi skulle hvile os. Vi skulle nødig løbe tør for energi igen.
Han havde ret med hensyn til stedet.
Det halve virker ikke, resten synger på sidste vers.
Se engang. Han har brugt nødløsninger i århundreder.
- Han var desperat. - Jeg synes, vi skal lade stå til.
At fordømme Harlan er også at fordømme os selv.
Hvor vil du hen med det?
- Gjort er gjort. - Gider du lige?
Har nogen tænkt på, at vi bare er robotter nu?
- Hvor skal du hen? - Jeg vil finde Harlan. Bare rolig.
Bare for at sludre. Robot til robot.
- Hvad? - Det er ingenting.
Tanken om at leve 1 1.000 år strejfede mig,
og jeg kunne ikke...
Det er meget at tænke over.
Vi har åbenbart tid til at vænne os til det.
Vi har de samme følelser og sanser, som da vi var mennesker.
Tænker man over det, er kroppen bare en maskine.
Blot noget, vi opbevarer bevidstheden i. Vores er bare organisk.
- Den arbejder, kræver brændstoffer. - Det er ikke det samme.
Nej, men... Måske havde Harlan på en måde ret.
Måske er det her bedre.
Vi er stadig os, vi er stadig unikke. Hver en tanke, hver en følelse...
Har du følt sult eller tørst, siden det skete?
Nej.
Teal'c.
Er du stadig okay?
- Hvor blev han af? - Han vil nok gerne være alene.
Det forstår jeg godt. Den vej.
Jeg forstår ikke din besættelse.
Det er det ikke. Jeg vil bare gerne vide, hvad du gjorde med vores kroppe.
I har ikke længere brug for dem. Godt. I udforsker.
Godt. Der er meget at se. Meget at lære fra stationen.
Og I har det jo bedre, ikke?
Nej. Har du set Teal'c?
Jeg efterlod ham med dig.
Måske vil han helst være alene.
- Han er forandret, ikke? - Jo.
Jeg vil vide, hvorfor du gjorde det. Hvorfor du gjorde det?
Vores art var ved at uddø.
Biosfæren på planeten var ikke længere til at overleve i.
Projektet blev startet for at lade nogle af os overleve,
selv hvis vores planet ikke kunne.
Vores tidligere kroppe kunne aldrig have overlevet.
Hvor mange var der oprindeligt?
- 1000. - Hvad skete der med dem?
Der var problemer med overførslen. Nogle gik tabt.
Sekura, Marith, Tira. Meget sørgeligt.
Vi kunne ikke reparere Hubald, der skabte det hele. Hans hemmeligheder gik tabt.
- Men mange overlevede et stykke tid. - Hvor er de?
Nogle rejste gennem ringen, vi fandt, og som I kom igennem.
De havde mindre, mere bærbare batterier med sig.
Jeg ventede på, at de kom hjem. Jeg ventede.
Det her er trods alt hjemme.
Men de kom ikke.
Resten accepterede ikke gaven. De afsluttede deres eksistens.
Hvordan?
De gik op på overfladen, langt herfra
uden for energikildens rækkevidde.
Wallace var den sidste. Han gav sit liv for stationen. Et uheld.
Og jeg har været alene siden Wallace.
Men nu er I her.
Og alt er bedre nu.
Gider du holde den for mig?
Com-traya! Meget hjælpsomt.
Vi arbejder godt sammen. Kan I se der? Vi opnår ting.
Så vi må holde os nær energikilden, hvis nu den bryder sammen igen.
Uden en stadig energistrøm fra udsenderen
virker kroppene ikke mere end blot et par timer.
Derfor vidste jeg, at I kom tilbage.
Vi vil gerne hjem.
Nej. I skal blive. I er venner.
Nye venner.
Venner? Jeg kan ikke engang lide dig.
- Måske kommer jeg aldrig til det. - Oberst.
Hvis vi skal hjem, har vi altså brug for ham.
I sætter stadig ikke pris på gaven. Udødelighed.
11.000 og uendeligt. Det er mit motto.
Alarm. Kølervæske-lækage i primær spole.
Meget skidt. Meget skidt.
- Hvad er der? - Energikilden... vores.
Jeg spildte tiden med at skabe jer frem for at reparere.
Hurtigt. Der er ikke meget tid. Vi må reparere den, ellers dør vi.
Jeg tror, termokondensatoren er i stykker igen.
Rør 18 er blokeret. Det suger varme ind fra planetens kerne.
Det skal drænes. Vinden presser bestrålet regn ind i ventilationssystemet.
Så ruster ventilerne fast.
- Hvad holder os så i gang? - Nødkraft, ligesom da I var på...
- lkke meget tid. - Er det her sket før?
Ikke siden Wallace levede.
Derfor skabte jeg jer. Vi må samarbejde.
Hjælp mig.
Okay. Så hjælper jeg.
- Hvor er Teal'c? Vi kunne bruge ham. - Det gør ikke noget. Han er anderledes.
- Hvad gør vi så nu? - Jeg måtte lukke de fleste ventiler.
Vi må åbne flere og omdirigere ventilationen.
Der og der.
Jeg bliver her og betjener computeren.
Hvor er ventilerne? Hvordan åbner vi dem?
Automatikken virker ikke. Ventilerne er rustet fast.
Du må åbne ventilationsspjældene og gøre det manuelt.
Tænk efter. Det hele er der. Det sørgede jeg for.
I har alle de svar, I skal bruge. Af sted!
Du milde.
Denne vej.
Advarsel. Trykket stiger til maksimalt niveau.
Trykket er fire Hubald-enheder.
Trykket stiger til seks Hubald-enheder.
Advarsel.
Der er det.
Så du det?
Harlan havde ret. Den er rustet fast.
Der. Jeg har den.
Advarsel. Trykket stiger til otte Hubald-enheder.
Trykket stiger til ti Hubald-enheder.
Tilsidesæt antidamp-ventilen.
Ikke endnu.
Teal'c. Gudskelov. Hvor har du været?
...tolv Hubald-enheder.
Hvad laver du?
Overhængende, katastrofal fejl i køleanlægget.
Kom an.
Du har drænet tilstrækkeligt tryk.
Com-traya!
Vi klarede det!
Lad være!
Oberst.
- Jeg er okay. - Undskyld, men det er du ikke.
Det er kun skader. Dem kan jeg lave.
Alt skal nok gå. Vent og se. Også for jeres ven.
- Mener du Teal'c? - Du dræbte ham.
Han var i stykker.
Hvordan kan han have det godt, hvis han er død?
Vent og se. Nu er stationen lavet, så gå tilbage og vent.
Vent og se.
Hold øje med ham.
Luk op!
- Nej, gå væk! - Hvad fanden laver du?
- Alt skal nok gå. Kom nu. - Han laver en ny Teal'c-robot.
Gå tilbage til jeres kvarter, så kommer jeg med ham.
- Hvordan kan det lade sig gøre? - Der var to hjerner før.
Skabningen inde i ham. To væsener.
To hjerner, der ikke kunne leve sammen, og jeres ven gik i stykker.
Jeg så ikke, han var anderledes. Den fejl sker ikke igen.
Svar så! Hvordan kan du lave en Teal'c-robot uden originalen?
Kaptajn Carter, træd til side.
- Sluk for maskinen. - Processen er ikke færdig.
Sluk den.
Besvar så kaptajnens spørgsmål.
Kom nu. Hvis du destruerer mig,
destruerer I den sidste overlevende af en hel nation, og jer selv.
Jeg spørger kun en gang.
Findes vores kroppe, vores rigtige kroppe, her et sted?
Ja.
Så skal du putte os tilbage. Nu.
- Det kan jeg ikke, selv hvis jeg ville. - Hvorfor?
Hvis du kan overføre os til de her kroppe,
kan du vel også gøre det omvendte.
- Nej. Det er umuligt. - Hvorfor?
Det skal jeg vise jer.
Jeg mente det godt. Jeg ville have returneret dem gennem ringen,
så snart jeg var sikker på, I havde accepteret overførslen.
Bortset fra, det ikke er en rigtig overførsel? Fra den ene til den anden.
- Vi er kopier. - Ja.
Så gode som originalen. Endda bedre.
Havde I ikke insisteret, havde I aldrig set hinanden.
Da overførslen var forbi,
ville jeg sende jeres organiske kroppe tilbage til jeres verden.
Deres verden.
De ville aldrig have vidst, at I fandtes.
Med tiden håbede jeg så, at I ville have accepteret jeres.
Vi kan aldrig tage tilbage.
Nej, I hører til her.
I er velkomne her.
- Teal'c? - Kaptajn Carter.
Oberst, han er uskadt.
Det er alle tiders.
Daniel?
På en måde.
Her, nu skal jeg.
Harlan, hvor har du været?
- Meget travlt. - Det kan jeg se. Hvad laver du?
Laver syntetiske kopier, redder planeten. Travl, travl.
- Syntetiske? - Ja.
Undskyld, jeg har holdt jer her så længe.
Jeg er bange for, at min plan har slået helt fejl.
Men som lovet kan I nu frit forlade stedet.
Det er umuligt.
Det er sandt. Først vidste vi ikke engang, at vi var blevet ændret.
- At skabe en nervestruktur på... - Strider mod usikkerhedsprincippet.
Men vi er identiske.
- Selv modermærket på vores... - Hold bøtte.
- Blev jeg ikke kopieret? - Jo.
Jo, men...
Jeg måtte opløse dig igen.
Javel.
Du forstår det. Du kan bare ikke lide det.
Med tiden tror jeg, vores forskellige oplevelser vil adskille os.
Jeg er heller ikke glad for det.
Tror du, du ved, hvordan jeg føler?
Ja.
Vi er stort set den samme, ikke?
Se engang.
- Undskyld. - Ja.
Hvad skete der?
Nogen stjal mit liv. Det er, hvad der skete.
Taler du om mit liv?
Jeg har lige så meget ret til det som dig.
Jeg håbede, jeg kunne finde en udvej,
komme tilbage i min krop, hvor jeg har hjemme.
Den er optaget, du.
Ja, det ved jeg.
Hvad så med mig?
- Hvad vil du? - De snakker om meningen med livet.
Begge Daniel'er synes, det er spændende. Carter'ne skændes allerede.
Teal'c føler sig udenfor.
Du og jeg har et par ting at diskutere.
Jeg vil ikke plage dig om, hvem der skal tilbage, hvis det er det, du mener.
- Tak. - Det har intet at gøre med gavmildhed.
Jeg kan ikke tage tilbage.
- Kunne jeg, ville sagen være en anden. - Jamen, så...
Så er der kun lige sikkerhedsspørgsmålet.
Du ved alt, jeg ved om Jorden. Koder, forsvar.
Vi begraver portalen. Bare rolig.
Du behøver ikke sende en bombe for at være sikker.
- Det overvejede jeg ikke. - Jo. Jeg kender dig.
Okay. Det lover jeg... Oberst.
Kald mig Jack.
Oberst O'Neill?
Så stå pokker i det.
Jeg klarer den.
Der er du jo. Jeg var bekymret for dig. Hvor er den anden?
Han er klar til at tage hjem.
Ja, det er nok det bedste. Jeg håber, du engang vil tilgive mig.
- Du prøvede bare på at overleve. - Ja. Og det gør vi.
Alt bliver godt. Bare vent og se.
Harlan...
folk skal altså ikke leve evigt.
Måske ikke. Men hvis du snupper bare et par hundrede år,
skifter du måske mening, ikke?
Så... glem nu ikke at begrave portalen, når vi er færdige.
Som om jeg ville svede det ud.
Nå.
Vi ses.
Det skulle du tage at få undersøgt.
Pas på dig selv.
Vi ses.
Visiontext tekster: Helle Kaiser-Nielsen
DA